Pedagogia+Social

LA PEDAGOGIA SOCIAL/EDUCACIÓ SOCIAL (PS/ES) I LA IGUALTAT D'OPORTUNITATS. ANTECEDENTS. MARC ACTUAL.

Sandra - Anna M.

//__Antecedents i marc actual.__// En l'actualitat, la igualtat d'oportunitats ha esdevingut un dret dels ciutadans dins del marc de la justícia social a diferència de estadis anteriors on l'educació social, en general, i conseqüentment la igualtat de drets era un assumpte de caritat o beneficència. (Modul d'Històries de la Pedagogia Social). És, en definitiva, el dret dels individus de formar part de la seva època (Nuñez, pàg 17) i la PS/ES ha d'intentar dotar-los de les estratègies per a que tinguin la capacitat de resoldre les seves problemàtiques (Nuñez, pàg 34). D'aquesta manera, doncs, la PS/ES com a disciplina metodològica/saber pràctic pot contribuir a que es donin els contextos d'igualtat d'oportunitats que després els individus hauran de "consumar" escollint les seves metes personals i respectant la seva llibertat personal (NUñez, pàg 46).

Un dels punts clau per a assegurar la igualtat d'oportunitats és l'accés a "l'educació" (aquí s'ha de discutir el terme educació versus aprenentatge o fins i tot instrucció). La societat organitza/distribueix "l'educació" en diferents estaments: família, escola, entorn social. Des del moment que es fa l'escolarització obligatòria (s.XIX) l'educació passa a ser un dret de tots els individus i no només un privilegi d'una elit (classes dominants, blancs, homes). D'aquesta manera la igualtat d'oportunitats d'accés a les ofertes culturals i socials facilita la inserció econòmica (l'ocupació) i evita l'exclusió.

Fins fa poques dècades/en èpoques d'estabilitat econòmica o entorns poc canviants, l'escolarització (amb les seves múltiples trajectòries més acadèmiques o més professionalitzadores) podia assegurar/ser suficient per a la inserció econòmica d'una bona part dels individus. Hi havia col·lectius en situació d'exclusió que s'han tractat diferent al llarg de cada època (forma centrífuga/centrípeta, re-educació en institucions reformadores, aïllament (drogodependències, malalties mentals, reclusió penitenciària)).

Des dels anys 80-90, es donen 2 processos que modifiquen substancialment aquest context. Per una part, s'ha donat el fenomen de la globalització econòmica dels mercats i, sobretot, financera que genera fluxos econòmics en un entorn de neo-liberalisme. Com a conseqüència es generen fortes fractures socials, especialment en els sectors més vulnerables per la seva dependència molt forta del mercat (immobiliari), la seva elevada especialització però poca qualificació.

Per altra part, l'elevada tecnificació i informatització del treball ha entrat en tots els sectors productius i, malgrat l'esforç per a la simplificació, aquesta tecnificació requereix formació específica i, el més important, renovació constant (interessadament o no, les valideses dels equips informàtics i del software és cada cop menor).

Per tant, els sectors no només menys qualificats sinó els que han estat formats en entorns poc flexibles o no tenen recursos per a l'autoaprenentatge esdevenen molt vulnerables a l'exclusió econòmica (dones, treballadors d'edats més avançades, immigrants, aturats). Hi ha, doncs, nous col·lectius en risc d'exclusió que no estan en el que es consideren edats de formació.

Així, doncs, la igualtat d'oportunitats que es donava per garantida en la posició de sortida a l'edat típica de formació s'ha de revisar per aquests col·lectius.

La PS/ES pot aportar programes individualitzats per aquests individus per a que es dotin de les eines que els permetin la re-incorporació en el mercat de treball tant ràpidament canviant i que requereix formació més enllà de la reglada però també en l'entorn social i cultural que els permeti estar integrats en la seva època a tots els nivells (Nuñez, pàg 53-56). És molt important fixar els continguts en funció de l'interès del subjecte, la seva situació i l'oferta cultural del moment i l'entorn). Poden tractar sobre: - re-orientacions professionals  - accés a la informació  - eines crítiques per a sobreviure en un entorn on el consum és el motor de l'economia  - eines d'autodefensa dels propis drets laborals i socials  - Llenguatge i comunicació  - Art i cultura  - Tecnologia  - Joc i esport  Anna Mª

//__Noves propostes pedagògiques__//

En la línia del que comentàvem abans, per a evitar el cercle viciós de pares pobres fills pobres és fonamental intervenir en el moment on que es produïx la formació bàsica del capital cognitiu de les persones (J.C. Tedesco). Es a dir, es important **invertir en les famílies i en la primera infància**. Existeixen nombroses evidències que indiquen l'escàs poder compensador de les desigualtats que té l'educació formal (sense perdre de vista la seva necessitat), si intervé una vegada que les desigualtats ja han estat creades. Per això es fonamental, des de la PSl/ED prestar atenció a la **dimensió subjectiva** dels col·lectius exclosos, de manera que, com dèiem abans, es puguen **personalitzar les estratègies d'intervenció**. Aquesta personalització comença per aplicar **polítiques de subjectivitat**, ja que, segons Tedesco, les desigualtats d'avui dia provoquen més sofriment subjectiu degut a què posen en crisi la representació que cadascú te de si mateix: Aquestes "noves desigualtats intracategorials" són percebudes com a un fenomen més personal que no socioeconòmic i polític. Mitjançant aquestes polítiques es tenen en compte la dimensió afectiva de les persones i es presta especial atenció la proximitat de l'educador a través del compromís, solidaritat i transformació, ja que han de: Per altra banda, segons Pié (A. Pié, pàg. 24), l'exclusió es una cosa profundament vinculada al fet humà. Per formar part de la comunitat ha d'existir un contracte social, segons el qual, els subjectes han de renunciar a una part de si mateixos. Per tant, els subjectes exclosos son aquells en els que aquesta renuncia no ha estat possible, de manera que aquest contracte social ja du inherent un principi d'exclusió. De fet, les institucions en què s'inclou l'educació social estan fora dels marges de la comunitat, intentant instaurar un ordre que subratlla de nou l'exclusió. Es tracta dels mateixos límits de l'educació, ja que no tot és educable, i per tant qualsevol forma d'organització implica una exclusió, ja que: Així que, es fa necessari l'aceptació d'aquest contracte social per a que els esforços de la Pedagogia Social/Educació Social siguen efectius. Pascal Bruckner (citat per V. Nuñez), denuncia l'existència de dues temptacions d'innocència, dues modalitats de l'escapisme contemporani, a saber: la victimització i la infantilització. Segons Nuñez, per a plantar cara a la primera, cap donar-li protagonisme al subjecte responsable, i deixar de considerar-lo com a víctima de la història, del que gens cap així esperar. Així mateix, també cal sortejar la infantilització o desresponsabilització dels adults, que deixa a nens i adolescents lliurats a si mateixos. Totes aquestes qüestions que es plantegen a la Pedagogia (Social) i a l'educació (social), pot definir-se en termes de construcció de múltiples plataformes capaces de donar al subjecte de l'educació un lloc de protagonisme en els seus processos d'adquisició i consegüent apropiació, transformació i ús dels sabers i coneixements en joc en el local i el global, obrint nous espais per a albergar la seva subjectivitat, per a donar lleres als seus desitjos, per a oferir altres oportunitats. Noves oportunitats per a donar lloc, per a restituir, la dimensió del subjecte.
 * Ajudar a definir als infants i joves un projecte de futur. Es tracta d'un factor amb efectes molt positius per a superar situacions adverses. Actualment els canvis socials i econòmics provoquen molta incertesa en el futur i per tant resulta més difícil aquesta creació de projecte de vida. La tasca educativa s'ha de dirigir a l'orientació, en aquest aspecte i, per a fer-ho, cal que plantegi preguntes directament relacionades amb la identitat de l'educand: què vull ser? en què crec? quins són els meus punts forts i febles?.
 * Orientar el desenvolupament de la lectura i l'escriptura cap a la capacitat d'expressar-se. La narrativa d'un mateix afavoreix les relacions amb el medi i estableix vincles de confiança amb els altres.
 * Modificar els estereotips i prejudicis. Cal recordar el la importància del paper de la confiança i les expectatives en la relació educador-educand (per exemple, l'efecte Pigmalió, que explica com l'altre acaba convertint-se en allò que esperem d'ell i projectem sobre seu). La pedagogia es troba amb el repte de saber com portar a terme aquesta tasca.
 * L'educabilitat del subjecte te un sostre,
 * La voluntat i la disposició del subjecte a ser educat exclou i inclou les possibilitats d'aquesta educació,
 * Els agents de l'educació s'inscriuen en una història i una subjectivitat concretes,
 * La mateixa educació pren sentit en la seva dinàmica d'excloure i limitar algunes conductes.